Kupla-elokuvan Stella Leppikorpi ja Amos Brotherus. Kuva: Rabbit Films
VALINNAT | Sarjassa esitellään kuluneen vuoden erinomaisia asioita kulttuurin eri aloilta. Ensimmäisenä nostamme ansaitsemaansa arvoon fiktioelokuvia Salmenperän Kuplasta Andersonin Licorice Pizzaan ja Hamaguchin Drive My Cariin.
Lue Vuoden erinomaiset -sarjan kaikki osat täältä.
Seuraavassa Kulttuuritoimituksen tekijät esittelevät 27 kuluneen vuoden aikana Suomen-ensi-iltansa saanutta elokuvaa meiltä ja maailmalta. Esitellyt elokuvat eivät ole paremmuus- vaan aakkosjärjestyksessä elokuvan nimen mukaan.
Lista ei ole äänestyksen tai komiteamietinnön tulos; siltä ei siis välttämättä löydy aivan jokaista vuoden 27 parhaasta fiktioelokuvasta.
Jokainen esitellyistä elokuvista on kuitenkin ansainnut paikkansa listalla olemalla erinomainen – ainakin tekstin kirjoittajan mielestä.
* *
Balladi valkoisesta lehmästä
Ohj. Maryam Moghadam ja Behtash Sanaeeha. Balladi valkoisesta lehmästä päästää entisen Persian sieluun ja nyky-Iranin, pappisvaltion kierteisiin paremmin kuin yksikään uutinen. ”Sadunpunoja-Sehrazade on nyt vain mies, tuomari, joka ei voi paljastaa todellista luontoaan Mina-leskelle, jota tahtoo auttaa.” (Anne Välinoro; lue arvio)
* *
Belle
Ohj. Mamoru Hosoda. Japanilainen animaatio vie ujon koulutytön virtuaalitodellisuuden tähdeksi. Tarina kertoo nuoren epävarmasta identiteetistä, siitä miten nettimaailmassa voi olla joku muu, erilainen, rohkeampi. ”Belle on virtuaaliajan Kaunotar ja Hirviö.” (Eija Niskanen; lue arvio)
* *
Bones and All
Ohj. Luca Guadagnino. Venetsian elokuvajuhlilla ohjauksesta palkittu Bones and All on kauhuelokuva ja road movie, jossa ihmisten välisiä suhteita määrittää kannibalismi. ”Elokuva tunkeutuu ajatusten ja tekojen kielletyille alueille.” (Kaarina Lehtisalo; lue arvio)
* *
Drive My Car
Ohj. Ryusuke Hamaguchi. Japanilainen neljän Oscarin ehdokaselokuva kertoo leskeksi jääneestä teatteriohjaajasta ja nuoresta autokuskista, joiden välille kehittyy yllättävä ystävyys. ”Hamaguchi laittaa henkilöhahmonsa pitkiin keskustelukohtauksiin, joiden aikana jotain yllättävää paljastuu.” (Eija Niskanen; lue arvio)
* *
Hurja jengi (The Bad Guys)
Ohj. Pierre Perifel. Susi, hai, piraija, tarantula ja pyton käyttäytyvät niin kuin heidän odotetaankin käyttäytyvän: he ovat pahiksia. Hyvyyden ajatus kuitenkin hiipii nokkelia ryöstöjä tehtailevan viisikon keskuuteen, voisivatko he olla muutakin kuin mitä heiltä odotetaan? Aaron Blabeyn lastensarjakuviin perustuva animaatio sisältää vauhtia, railakasta huumoria ja äkkikäänteitä. (Petri Hänninen)
* *
![the good boss 2 c reposado pc the mediapro studio](https://kulttuuritoimitus.fi/wp-content/uploads/the_good_boss_2__c__reposado_pc_the_mediapro_studio.jpeg)
Kuva: Future Film
Hyvä pomo
Ohj. Fernando León de Aranoa. Espanjalaiskomedian pääosassa loistavan Javier Bardemin esittämän pomon ketkumaisuus paljastuu päivä päivältä, ja se on näyttelijätyön juhlaa. Fernando León de Aranoa ohjaus on Espanjan Oscar-ehdokas. ”Pomon mielestä vaakatehtaalla ollaan yhtä perhettä, mutta sitten kaikki mahdollinen menee pieleen.” (Päivi Vasara; lue arvio)
* *
Häät ennen hautajaisia
Ohj. Kari Ketonen. Hyvän elokuvan voi tehdä aika pienistä aineksista, kun tarina on riittävän kiinnostava. Näin on Kari Ketosen esikoisohjauksessa, joka kertoo naisesta, joka haluaa juhlia omia häitään ennen kuin kuolee. ”Iina Kuustonen on loistava komedienne. Yhden ilmeen näyttelijä Antti Luusuaniemi tekee elämänsä roolin.” (Päivi Vasara; lue arvio)
* *
Kauniit sielut
Ohj. Bernard Campan & Alexandre Jollien. Kauniit sielut -elokuvassa nautin eniten yllätyksellisyydestä. Hautausurakoitsija Louis Caretti (Bernard Campan) ja cp-vammainen filosofeja siteeraavaa Igor Parat (Aleksander Jollien) törmäävät, kun Igor kuljettaa luomuvihanneksia. Tästä alkaa heidän seikkailunsa, jossa sattuu ja tapahtuu. (Päivi Vasara)
* *
Kohtauksia eräältä saarelta
Ohj. Mia Hansen-Løve. Kohtauksia eräältä saarelta jäljittää rakkauden polkuja lempeästi, naisen katseella. Pariskunta tulee käsikirjoitustyöhön saarelle, taloon, jossa Bergmankin välillä asui. ”Kohtauksia eräältä saarelta kulminoituu aika yksinkertaiseen asiaan: äidinrakkauteen.” (Anne Välinoro; lue arvio)
* *
Kupla
Ohj. Aleksi Salmenperä. Kotimainen komediaelokuva puhuttelee niin monella tasolla, että onko tosikaan. Teinien puheenparsi on riemastuttavan tunnistettavaa ja etsikkoaika uskottavaa, eikä keski-ikäisten kipuilu häviä samastuttavuudessa lainkaan. Mahtavaa, käsikirjoittaja Reeta Ruotsalainen! (Kirsi Haapamatti)
* *
![sb marketing stills 12](https://kulttuuritoimitus.fi/wp-content/uploads/sb_marketing_stills_12.jpeg)
Kuva: SF Studios
Licorice Pizza
Ohj. Paul Thomas Anderson. Licorice Pizza herättää henkiin 1970-luvun Kalifornian. Elokuvan pääosissa nähdään Haim-yhtyeen Alana Haim ja Philip Seymour Hoffmanin poika Cooper Hoffman. ”Nousukauden symboli, vesisänky, istuu post-hippikauden pöhötykseen, kalusteena jossa voi nukkua ja harjoittaa muutakin.” (Eija Niskanen; lue arvio)
* *
The Lost Daughter
Ohj. Maggie Gyllenhaal. Elena Ferranten romaaniin perustuva draama sijoittuu kreikkalaiselle lomasaarelle. Olivia Colman Ledan pääroolissa on upea, samoin Jessie Buckley nuorena Ledana. ”Lähtiessäni elokuvasalista saatoin yhä haistaa kostean hiekan ja homehtuvien rappukäytävämattojen lemun vaatteissani.” (Kirsi Haapamatti; lue lisää)
* *
The Lost King
Ohj. Stephen Frears. The Lost King on uskomaton tositarina Rikhard III:n haudan löytämisestä. piirtää oivallisia henkilökuvia ja samalla tekee näkyväksi narratiiveilla narraamisen. ”Sally Hawkins on herkkävaistoinen näyttelijä, joka onnistuu yhtä aikaa vaikuttamaan sekä hauraalta että päättäväiseltä.” (Kaarina Lehtisalo; lue arvio)
* *
Maja lapsuuden reunalla
Ohj. Céline Sciamma. Lapsuuden kyky elää monessa ajassa yhtä aikaa ja vanhempien rakkauden merkitys kriiseissä nousevat hitaasti etenevän, mutta tunteista rikkaan ranskalaiselokuvan suureksi sanomaksi. ”Noin mekin näyttelimme, noin jäljittelimme aikuisten elämää.” (Anne Välinoro; lue arvio)
* *
Memoria
Ohj. Apichatpong Weerasethakul. Thaimaalaisohjaajan elokuvassa Tilda Swintonin esiitämä nainen herää kovaan pamaukseen ja lähtee aistilliselle ja todelliselle matkalle Kolumbian viidakkoon. ”Memoria on raukea ja sisäavaruudellinen, välillä lähes pysähtynyt ja hyvin hiljainen elokuva.” (Janne Laurila; lue lisää)
* *
![pahanhautoja 1 61e92e56884d2](https://kulttuuritoimitus.fi/wp-content/uploads/pahanhautoja_1_61e92e56884d2-scaled.jpeg)
Kuva: Silva Mysterium
Pahanhautoja
Ohj. Hanna Bergholm. Kotimainen kauhuelokuva Pahanhautoja ei petä odotuksia. Tarina rakkaudettomuuden synnyttämistä hirviöistä pitää katsojan penkin reunalla koko kestonsa ajan. ”Tunnelma on koko ajan hapettoman tiivis.” (Eli Harju; lue arvio)
* *
Punainen
Ohj. Domee Shi. Pixarin uutuusanimaatio on upea kuvaus maagisesta puberteetista, äidin ja tyttären suhteesta ja kiinalaisuudesta. ”Kiinalaiset puitteet tarjoavat kiehtovaa silmäkarkkia, mutta tämän pinnan alla puhutaan suurella rakkaudella äitien ja tytärten suhteista, kasvamisesta, itsensä löytämisestä ja ystävyyden merkityksestä.” (Mikko Saari; lue arvio)
* *
Rakkaani merikapteeni
Ohj. Klaus Härö. Rakkaani merikapteeni ei ole romanttinen vanhusdraama. Irlannissa kuvatussa elokuvassa on sukupolvien välistä jykevyyttä tulehduttavuuteen asti. ”Klaus Härö, uskovainen mies, on tehnyt taas kerran itsensä näköisen elokuvan.” (Anne Välinoro; lue arvio)
* *
Rinnakkaiset äidit
Ohj. Pedro Almodóvar. Elokuvan yhtenä teemana on kenraali Francon diktatuurin aikana tapahtuneiden ihmisyyttä vastaan tehtyjen rikosten selvittäminen ja uhrien saattaminen joukkohaudoista omien läheistensä viereen. Se jatkuu Espanjassa yhä. ”Pedro Almodóvarilla on aina lihallisen todellisia naishahmoja elokuvissaan, nuoria ja vanhoja, pieniä ja isoja, hänellä on kyky nähdä meidät.” (Ulla-Maija Svärd; lue lisää)
* *
Sankari
Ohj. Asghar Farhadi. Löytötavaran saattamisesta oikealle omistajalleen ja löytäjän luotettavuuden kyseenalaistamisesta kasvaa hienosti polveileva etiikan ja moraalin kysymyksiä kosketteleva draama. ”Sankari synnyttää katsojissaan kysymyksiä sankaruuden luonteesta, kuten riittääkö sankaruuteen se, että tekee oikein tavallisista tavallisimmassa asiassa?” (Antti Selkokari; lue arvio)
* *
Sieniretki
Ohj. JP Siili. Martti Suosalon ja Ville Myllyrinteen tähdittämä ensi-iltakomedia on täynnä käänteitä ja yllätyksiä. Tarinan punaisena lankana kulkee kaksikon tavoite löytää saaristosta taikasieniä. ”Sieniretken yksi ehdottomasti parhaita puolia on sen hersyvä huumori ja näyttelijäntyö.” (Irmeli Heliö; lue arvio)
* *
![sydanpeto elina Sofia kerttuhakkarainen](https://kulttuuritoimitus.fi/wp-content/uploads/sydanpeto_elina_Sofia_kerttuhakkarainen.jpeg)
Kuva: Kerttu Hakkarainen / Elokuvatuotantoyhtiö Made
Sydänpeto
Ohj. Aino Suni. Kotimainen draamaelokuva kertoo räppäriksi tähtäävästä Elinasta, joka joutuu muuttamaan äitinsä uuden puolison perässä Ranskaan. Sydänpeto kertoo myös pakkomielteistä. ”Tarina, kuvaus ja ääniraita eivät menetä intensiteettiään kertaakaan, vaan Sydänpeto pysyy tiiviisti raiteillaan.” (Eija Niskanen; lue arvio)
* *
Titane
Ohj. Julie Ducournau. Tämän kevään Kultaisen palmun voittaja liikuskelee kuvastoltaan tieteis- ja kauhuelokuvan välimaastossa mennen kuitenkin omia teitään. ”Ohjaaja Ducournau on riistänyt puheelta vallan. Koko juttu kerrotaan näyttelemisen ja kuvien varassa.” (Antti Selkokari; lue arvio)
* *
Tytöt tytöt tytöt
Ohj. Alli Haapasalo. Linnea Leino, Aamu Milonoff ja Eleonoora Kauhanen loistavat Sundance-festivaaleilla alkuvuodesta yleisöpalkinnon napanneen elokuvan pääosissa. ”Kerrankin teinitytöt esitetään niin, että he eivät ole uhreja, eivät ole vaarassa eikä heidän elämäänsä rajoiteta.” (Aila-Liisa Laurila; lue lisää)
* *
Viimeinen näytös
Ohj. Pan Nalin. Viimeinen näytös on teatterintekijälle täyttä kultaa. Pan Nalinin ohjaama elokuva laukoo ideoita joka kolmas minuutti ja maalaa väreillä, valoilla ja äänillä. ”Intian rikas kuvaperinne ja nykypäivä vaihtavat tervehdyksen kädestä käteen.” (Anne Välinoro; lue arvio)
* *
The Worst Person in the World
Ohj. Joachim Trier. Norjalaiselokuva päättää Osloon sijoittuvan trilogian. Päähenkilö on tällä kertaa kolmekymppinen nainen, jonka liikkuva elämänmeno pyörii opiskelun, uran ja rakkauselämän ympärillä. ”Trierillä on taito täyttää elokuvansa pienieleisesti, samalla runsain merkityksin.” (Marita Nyrhinen; lue arvio)
* *
Äidit
Ohj. Naomi Kawase. Pienen pojan adoptoineen pariskunnan elämään tulee muutos, kun kuusi vuotta myöhemmin heihin ottaa yhteyttä nuori nainen, joka ilmoittaa olevansa lapsen äiti. ”Kawasen tapa kohdella elokuvansa kaikkia henkilöitä arvokkaasti ja kuvata vaikeitakin asioita herkästi kantaa tarinaa.” (Eija Niskanen; lue arvio)
Myös nämä saattavat kiinnostaa sinua
Köyhyyden kauhuja, kurjuutta ja kaameutta upeasti kuvattuina – arviossa The Girl With the Needle
ELOKUVA | Edes Grimmin veljekset eivät olisi keksineet tällaista kauheaa satua, jossa hirviö elää ihmisten keskellä kirkkaassa päivänvalossa.
Rakastuneen ja totisen karvalakkipäisen miehen muotokuva – arviossa Mielensäpahoittajan rakkaustarina
ELOKUVA | Mika Kaurismäen ohjaama toinen Mielensäpahoittaja-elokuva on helposti nautittavaa viihdettä, joka tarjoaa välillä myös pieniä yllätyksiä.
Kaunis ja tyylikäs Sensommar Filmfest on uuden sukupolven Sodankylä
ELOKUVA | Uusi Sensommar Filmfest järjestettiin Porin Reposaaressa toisen kerran elokuun viimeisenä viikonloppuna. Kulttuuritoimituksen pyynnöstä elokuva- ja tv-ammattilainen Petri Kemppinen vertasi uutta festivaalitulokasta nelikymppiseen Sodankylän elokuvajuhliin.
Nuoruuden seikkailu ja vanhuuden tunnustukset – arviossa ensi-iltaelokuva Päivät kuin unta
ELOKUVA | Mika Kiiskisen ensi-iltaelokuva Päivät kuin unta on kuvaus sattumista ihmisen elämässä.