Kuvat: Ville Malja / Otava
KIRJAT | Eläinteollisuus on painajaismainen hirviö, joka syö miljardeja eläinyksilöitä vuodessa. Laura Gustafssonin uusimman romaanin kertoja on kaikkeen tähän perinpohjaisen väsynyt aktivisti.
”Mistä löytää voimia taistella vai pitäisikö vain paeta?”
ARVOSTELU
Laura Gustafsson: Mikään ei todella katoa
- Like, 2023.
- 263 sivua.
Laura Gustafsson (s. 1983) on kiinnostava ja kehuttu kirjailija, aina Finlandia-ehdokkaaksi nousseesta esikoisteoksestaan Huorasatu (2011) alkaen. Tähän asti olen onnistunut ohittamaan Gustafssonin kirjat.
Mikään ei todella katoa -romaanin (Like, 2023) aihepiiri houkutteli kuitenkin lopulta ryhdistäytymään: keski-ikäistyvän eläinoikeusaktivistin eksistentiaalinen kriisi sai tällaisen keski-ikäisen ilmasto- ja eläinoikeuskysymyksistä ahdistujan tarttumaan kirjaan.
Kirjan ensimmäinen luku kuvaa kertojaa koiran kanssa pakomatkalla, piilopirtillä. Lyhyt kuvaus harhailee mökkiyhteisön historiaan ja päätyy lopulta koiran ja ihmisen välisen yhteyden ja ymmärryksen kuvaamiseen. Siitä tarina hyppää taaksepäin, kertomaan miksi kertoja on päätynyt koiran kanssa piilopirtille pakoon maailmaa.
Eläinten oikeuksien puolesta taisteleminenhan on, pohjimmiltaan, aika kamala työmaa. Maailma on yksi tauoton lihamylly, joka murskaa tuotantoeläimiä biomassaksi ihmisten kulutustarpeita varten. Työtä tämän kuolemankoneiston pysäyttämiseksi on tehty, mutta edelleen olla kaukana valmiista. Pieniä voittoja on saatu siellä ja täällä, mutta vaikkapa turkistarhausta ei olla edelleenkään saatu Suomessa kokonaan lopetettua, puhumattakaan jostain broilerituotannosta, jota suurin osa ihmisistä ei halua lopettaa, vaikka se aivan kammottavaa onkin. ”Kaikki on hirveää, tavallista.”
Kertojan naapurit ovat hankkineet koiran. Epikuros on energinen yksilö, joten kertoja tarjoutuu ottamaan koiran joskus päivähoitoon. Koirasta saa sisältöä vähän yksinäiseen elämään; niin saa myös kamerakaupan miehestä, joka pyytää kahville. Sekasyöjämiehen kanssa joutuu jankuttamaan eläinten oikeuksiin liittyvistä perusasioista, mutta ainakin on seksiä.
* *
Mikään ei todella katoa kuvaa hyvin aktivistin turhautumista, sitä miten sisällöttömältä tuntuu taistella jonkin sellaisen eteen, joka ei vain muutu. Gustafsson hieroo matkan varrella lukijan naamaan eläinteollisuuden koko rumaa kuvaa. Vähemmästäkin suututtaa ja turhauttaa. Jotain lohdullistakin on: kirja vie kertojan ja lukijan tuotantoeläinten turvakotiin, joka tarjoaa turvallisen ympäristön eläimille ja ihmisille.
Kertoja pääsee isojen kysymysten äärelle. Pitääkö maailmaa katsella vain masentuneiden lasien läpi? Pitäisikö yrittää olla vähän positiivisempi? Onko aktivismi vain sankaritekoja ja urotöitä, joita esitellä joukoille?
Kuten turvakodin pitäjä Charlotte sanoo: ”Ei muutos tapahdu ellei ihmiset muutu, koko ihmisenä olemisen tapa. Huolenpito on radikaalia. Lempeys on radikaalia.”
Pitäisikö nykytilanteen ongelmien osoittamisen sijasta keksiä enemmän mahdollisia olemisen tapoja, kuvitella uusia muotoja elää muunlajisten kanssa paremmassa sovussa?
* *
Eihän tässäkään romaanissa näihin kysymyksiin mitään lopullisia vastauksia ole, vain yhden väsyneen aktivistin pohdintoja siitä, millä tavoin maailmassa olemista voi kestää. Miten saada voimia jatkaa, kun vastassa on ylivoimaiselta tuntuva vastustaja?
Mikään ei todella katoa on taitavasti rakennettu kirja. Tarina etenee hyvin. Gustafssonin kieli on värikästä ja kirjan kertojasta varsinkin piirtyy monipuolinen, ihastuttavan vimmaisa kuva. Tekstiä on nautinto lukea, vaikka kirjassa paljon kammottavia asioita kuvataankin.
Matkan varrelle mahtuu paljon rumaa, paljon kaunista, herkkiä, hauskoja ja rajuja hetkiä. Mikään ei todella katoa maistuu elämältä.
Mikko Saari
* *
♦️ PIENI TUKI, ISO APU ♦️
Tilaatko joskus kirjan tai äänikirjan verkosta? Löydät ostoslinkkejä jokaisesta Kulttuuritoimituksen kirjakritiikistä. Niistä tehdyistä ostoksista Kulttuuritoimitus saa pienen siivun, joka auttaa ylläpitämään sivustoa.
Myös nämä saattavat kiinnostaa sinua
Sirpa Pääkkösen pohjalaiskirja sisältää totista historiaa ja kevyttä tarinointia
KIRJAT | Pohjalaisuudesta monelle tulevat mieleen jussipaidat, helavyöt, Juha Mieto ja tietysti lakeudet. Nämä kaikki ja paljon muuta mainitaan myös Sirpa Pääkkösen teoksessa.
Mitä tapahtuu, kun luontosuhde murtuu? Arviossa Siiri Enorannan Keuhkopuiden uni
KIRJAT | Fantasian ja barokin yhdistyessä piirtyvät peruukeissaan esiin siivelliset puuihmiset, jotka ovat menettäneet kykynsä lentää.
Juuri nyt on oikea aika lukea masentavia totuuksia EU-johtaja Orbánista – arviossa Unkarilaisen autoritarismin nousu
KIRJAT | Unkarin pitkä ja vaiherikas historia on otollinen kasvualusta yksinvaltiudelle, ilmenee tutkija Heino Nyyssösen ajankohtaisesta tietoteoksesta.
Käsi ylös – kuka haluaa elää ikuisesti? Tiina Raevaara käsittelee tietoteoksessaan ikuisen nuoruuden ja kuolemattomuuden tavoittelua
KIRJAT | ”Mitä sellaista toivomme pitkän elämän meille tuovan, mitä meillä ei ole jo nyt? Ja jos kerran tiedämme, millaista elämää haluamme elää, miksi emme elä sitä jo nyt?”